Tvoja višina
nakazuje samo
tvoj odnos.
Ker si majhen tako,
kot so majhne tvoje sanje.
Morda si majhen, ne velik, ne visok,
pa ti bodo vseeno rekli velikan.
Ker si majhen tako, kot so majhne tvoje sanje.
Vem, da sem …
Oprostite! –Res, oprostite za to.
Ne pripovedujemo vam te zgodbe.
Ne, tukaj smo zaradi Petra Zajca.
Junaka naše zgodbe.
Mladega zajca v modrem suknjiču in brez hlač.
Hej! Spravi se na koga svoje velikosti.
Z veseljem. –Nisem mislil sebe.
Vidim, da se spet vračaš na njegov vrt.
Obstajajo varnejši načini, da prideš do obroka, veš.
Vem, vendar niso tako zabavni.
Kaj sem ti rekla glede tihotapljenja h Gregorju?
Naj ti prinesem cvetačo?
Priden fant. Pojdi zdaj.
Povej, Benjamin.
Pokosil je polovico zelenice, zato imava morda ravno dovolj časa.
Poglej ga. Čista zloba.
Še travo kosi jezno.
Noro zamisel imam. Kaj, če ne bi šla tja,
ker te je zadnjič skoraj ujel?
Kako si ljubek. Kar pojedel bi te.
Točno to bi on rad naredil s tabo.
Višje. Višje. –Zakaj si ti vedno na vrhu?
Ker sem najstarejša. –Trojčice smo!
Kljub temu sem najstarejša. –Za 16 sekund.
Kdaj si si zadnjič skrtačila rep?
Počitka je konec. Pridite.
Ja. –Kdo bo prvi? –Jaz, če prej začnem.
Ni pravično.
Oglejte si vse, ker bomo prav vse pokradli.
Oprostite, ne vem, zakaj sem tako brez kondicije.
Samo solato jem.
Preliv je kriv. Daj ga na stran. Ali pa dodaj samo malce limone.
To ti bo spremenilo življenje, verjemi mi.
Prav. Vsi veste, kako gre.
Ne bom se pretvarjal, da to, kar bomo storili,
ni nepremišljeno, prenagljeno, celo nevarno.
Vendar bomo uspeli, ker vsak od nas igra ključno vlogo,
posebej prirejeno osebnim talentom.
Stražarka, stražarka, stražarka, stražar.
Junak.
Pa dajmo. –Takoj za tabo bomo.
Niti slučajno. –Zakaj? –Se bojiš, da se mi bo noga ujela v past
in si bom jo morala odgrizniti, nato pa me boš klical Štrcelj
do konca življenja in bom imela grozljivo brazgotino,
vendar bodo tiste prave brazgotine v notranjosti?
Žal mi je, da si moral to poslušati.
V redu je, družina sva. To je varen prostor.
Prav, dajmo.
Smo vsi pripravljeni? –Ja. –Absolutno. –Vedno.
Verjetno. –Rad vas imam, fantje.
Zdaj pa dajmo.
Zabavno bo.
Solata, redkvice, radič.
Povedal vam bom, kaj je radično.
Kako preprosto je krasti zelenjavo tega moža.
Ker je radično slišati kot resnično.
Ne pojasnjuj šale.
Klapica! –Ja!
Kosmina! Bombažka!
V redu sem!
Paradižnik, paradajz.
Krompir, kromparajz.
Ste opazili, da v resnici nihče ne reče kromparajz?
Nehaj se zafrkavati. –Zafrkavam se lahko, kolikor se hočem.
Prek zelenice nas ne more slišati …
Kosilnica.
Zajci.
Ne, ne, stoj.
Odidi. –Pobriši jo. –Spravi se stran.
Peter, ne. –To bom dal sem. –Ne počni tega.
Mislite, da je to slaba zamisel? –Ja, slaba zamisel je.
Mešane signale dobivam. Ja ali ne?
Zagotovo ne. –Skozi ograjo ne vidim tvojih ust.
Ne, ne, ne.
Zdi se mi, da si rekel ja. –Ne.
Poskusil bom z "ja". –Ne, ne, Peter.
Kaj? –O, bog.
Joj, ne.
Ne.
Peter! Ne!
Spravi se stran.
Zajec, iz tebe bom naredil pito.
Pusti suknjič. –Kot sem jo iz tvojega očeta.
Jutro, g. Gregor.
Ti si. –Krasen dan je, kajne?
Daj mi tega zajca. –Nekaj imate v …
V redu si.
Si dobro?
Je pravkar pomežiknil? Nisem vedela, da to sploh znamo.
Dobro ste videti.
Žila, ki vam običajno utripa na glavi, se je čisto umirila.
Ste meditirali? –To je moj vrt.
Bom povedala naprej.
To je njegov vrt.
Tako. Mislim, da se razumemo.
Ti zajci se bodo zdaj odrekli
svojemu naravnemu nagonu po hranjenju.
Naslednjič bodo jedli zadnjič. –Tudi to jim bom povedala.
Pridite, ljubčki.
To je Betka.
Soseda g. Gregorja in zajcev.
Uganete, koga ima raje?
Noter. Pridite. Dala vam bom nekaj za piti.
Nehati morate hoditi tja. Tokrat vas je skoraj ujel.
Pridi, mali. Da te osušim.
Umetnica je. Na podeželje se je preselila, da bi slikala.
Ne sekirajte se, če njenih slik ne razumete ali vam niso všeč,
če ne veste niti, kako jih prav obrniti.
Grozne so in ona to ve.
Za zabavo slika portrete lokalnih prebivalcev.
Krasni so. Ampak hkrati nenehen spomin na vse,
kar so prestali Peter in njegova družina.
Obljubim, da vam bom vedno stala ob strani.
In jim res stoji. Vse odkar jim je umrla mama.
Dež je ponehal.
Žal mi je za očetov suknjič.
Žal mi je, da si izgubil očetov suknjič.
To sem pravkar rekla. –Ja, ampak če pove najstarejša,
nekako več pomeni.
Samo suknjič je. Očka in mama sta še vedno tukaj.
In tukaj. In tukaj. In tukaj. In tukaj.
Malo manj pri tebi, ker si samo bratranec.
Nečak si in še to zaradi ženitve.
Nič ti ne jemljem, samo … Rad bi bil natančen.
Obljubite mi, da ne boste hodili na vrt.
Spet ga imam, očka.
Imam te, zajec.
Vedel sem, da boš prišel.
Gospe ni tukaj, da bi te zaščitila.
Danes mi diši pita.
Zajčja pita.
Kaj?
Je …
To je precej gotovo.
Zelo gotovo.
To pomeni, da … Da mi je …
Da mi je … Uspelo mi je. Uspelo.
Kaj? –Uspelo mi je.
Znebil sem se ga. Kdo je lačen? Zagrizite se vanje.
Si šel na njegov vrt? –Ne. Šel sem na naš vrt.
Brez stražarjev? Nekdo bo še umrl.
In tudi je.
Gregorja ni več? –Zdaj je na lepšem kraju.
Res? –Ja.
V tistem sladoledarskem avtu z utripajočimi lučmi.
V resnici ni bil Peter zaslužen, da je starcu zatrepetalo srce.
Za to je bilo zaslužnih 78 let slabih življenjskih navad.
Ga. GREGOR G. GREGOR
Vau. –Saj to ni res.
To je zdaj naša dežela, zato ne znorimo.
Naša naloga je, da jo negujemo in vzdržujemo,
pripravljamo za prihodnost. S privilegiji pride tudi odgovornost.
Se opravičujem, skoraj mi je uspelo povedati vse z resnim obrazom.
Uživajte do nezavesti.
Čakajte me! Nisem bila narejena za tek!
Se opravičujem.
Kar postrezite si. Poskusite paradižnike.
Poglej se, velikan.
Čakaj, me nisi … Me nisi ti hotel pojesti?
Pokaži mi zobe. Naredi tako …
Ti si bil! Vedel sem. Kako si? Tako lepo te je videti.
Živjo, zajček. Vidim, da si nazaj dobil svojo deželo.
Vsi pozdravite izgubljenega sina.
Nič takšnega ni. –Ne, zelo velika stvar je.
Premagal si Gregorja.
Če premagati pomeni reči:
"Dovolj imam tvoje tiranije!"
On pa je rekel: "Iz tebe bom naredil pito!"
Jaz pa: "Ne, gospod. Jaz bom iz tebe naredil pito."
Ne pomeni, ampak hvala za zabavo.
Je Dobrovoljc jedel zeleno? –Škoda je, ko ne veš, kdo si,
ali kam sodiš.
Boš malo?
Eno bom vzel.
Hvala, Tomaž. Dober jazbec si.
Hej! K temu vrtu sodi še brezplačna hiška!
Ja, tako je!
G. Gregor nas ne bo nič več mučil.
Nič več! –Nič več!
HARRODS, LONDON
Spoznajte Tomaža Gregorja.
V trgovini, kjer dela, ga poznajo kot
g. Gregorja.
Takšen je, ko je najsrečnejši. Ko svoje čete pripravlja za bitko.
Ljudi, ki trdijo, da vsega ni mogoče nadzorovati,
niso spoznali tega g. Gregorja.
72,034 stopinje.
To je kot, pod katerim so izstrelili Apollo 13.
Vem, da misliš, da sem zmešan, Carlos.
Ampak deklica, ki si želi postati astronavtka,
bo to vedela, ti pa ji boš uničil sanje.
To je nočna mora.
Vreči morate v zrak in zrahljati, vreči v zrak in zrahljati.
Za malenkosti gre.
Ne bojte se res poglobiti v to.
Naša stranišča morajo biti čista kot fontane za pitje.
G. Gregor.
Direktorica bi vas rada videla.
To je to. Moje napredovanje. Rekli so, da bo morda ta teden.
Kako sem videti? –Kot človek, ki namerava iz stranišča s slamico spiti vodo?
Odlično. –Slabe novice imam, Tomaž.
Ne. –Vaš prastric je umrl. Pravkar sem prejela sporočilo.
Zelo mi je žal.
Niti vedel nisem, da imam prastrica.
Kaj pa napredovanje?
Prosim? –Namestnik direktorice?
Delovno mesto, za katerega se trudim zadnjih 10 let.
V šoku ste, razumem. V času žalovanja …
Ne, nobene žalosti ni. Samo vedel bi rad.
Bom napredoval ali ne?
Ne. Bannermana sem izbrala. –Bannermana?
Ampak on je kreten. Niti to ni. Če bi mu rekli kreten,
bi to za Nigela Bannermana bilo navdihujoče.
Vendar je tudi nečak generalnega direktorja.
Torej boste povišali očitno neusposobljenega šaljivca
na zelo pomembno mesto izključno zaradi nepotizma.
To je Velika Britanija.
To imamo skorajda zapisno v ustavi.
Mislite, da si želim, da je naš najboljši človek prezrt?
Potem pa me ne prezrite.
Zdaj ni čas za razmišljanje o službi, Tomaž.
Vzemite si čas. Kolikor ga potrebujete.
Ne, nočem časa! Se opravičujem. Nočem … Žal mi je.
Stvar je v tem, da si želim napredovanja in zaslužim si ga.
Povišajte me, June, nikomur ne bom povedal. Prosim.
Povišajte me.
Žal mi je. –Žal mi je, gospod. –Je že v redu.
Žal mi je, gospod. –Morda pa naslednjič.
Kako je, McG …
Bannerman. Čestitke.
Tega niti nočem. Sinoči sem bil na Ibizi.
Obveznosti so resna stvar, kaj?
Odmor si bom privoščil. Najdete me v pisarni.
Pridi sem! Dal sem ti svoje življenje!
Dal sem ti vse! Zakaj si z mano delal …
Žal mi je.
Morda je to skrita sreča.
Da dobite drugačen pogled. Najdite si konjiček.
Umažite si roke.
Zvenite kot vsak delodajalec, učitelj, družinski član,
prijatelj in bežni znanec, kar sem jih kdaj imel.
Zdaj vam bom vzela značko z imenom, Tomaž.
Ne, ne …
Dobrodošli v Harrodsu.
Upam, da boste uživali v pitju umazane vode iz stranišč.
Smem predlagati nekaj časa na podeželju?
Pomirjujoče je. Umirjeno!
Ja!
Sto osemdeset!
Spopad, spopad!
Ja!
Nagec!
To pa je zdaj zabava.
Prigrizek? –Enega bom vzel.
Najprej skok sem, nato tja, potem pa bugalu.
Kdaj bom jaz na vrsti za koreografijo?
Ko boš ti najstarejša.
Tako dolgo ne morem čakati. –Gremo po mamo in očka.
Kam naj jo postavimo, Peter? –Kjerkoli bo v redu.
Morda … Malce višje?
Mal … Ne, preveč. Malce nižje.
Levo. Ne, desno.
Še bolj. Predaleč. Nižje.
Desno. Gor.
Nižje. Dol.
Desno. Desno.
Nižje. Nižje. Nižje.
Gor. Na sredino. Levo.
Desno. Nižje. Gor.
Vašo desno. Mojo gor.
Vašo dol. Mojo gor.
Levo. Desno.
Popolno.
Ni ga več, vesta.
Želim si, da bi lahko uživala v tem.
Tega nam ne bo nihče nikoli več vzel.
Tomaž Gregor? Podpišite tukaj, prosim.
Iz Windermera? Lep kraj.
Nikogar iz Windermera ne poznam. –Pošiljatelj ni znan.
To običajno pomeni, da ste nekaj podedovali.
In res je nekaj podedoval.
Od tistega prastrica, za katerega še nikoli ni slišal.
Izkazalo se je, da jih je imelo več v družini težave z bližino.
Windermere? To je na podeželju. –Finem podeželju.
Hiše tam gredo za med.
Za dovolj denarja, da si kupim lastno trgovino z igračami?
Verjetno. –In jo napolnim z najboljšim blagom?
Moralo bi zadostovati. –Dovolj za police iz kaljenega stekla
in sezonsko okrašene izložbe? –O tem bi se moral malce pozanimati.
Vam lahko povem jutri, ko prinesem pošto?
Povratno vozovnico v Windermere, prosim.
Izvolite. –Hvala.
Dober večer. Poznate to lokacijo? –Gregorjev dvorec? –Ja.
Boste tam živeli? –Samo začasno.
Ocenjujem stanje dvorca, preden ga prodam.
Naj vas odpeljem tja? –Ja.
Skočite noter. –Hvala. –Mislim, da vam bo res všeč živeti tam.
Ne govorite med vožnjo, prosim.
Daj mi to. –Izvoli.
Leteti znam!
Mislim, da sem si zlomila rebro.
Koliko reber imamo? –Trinajst –Toliko?
Lepo.
Ne, ne … –Leteti znam …
Nič nimam proti podeželju, samo nagnusno se mi zdi.
To ste po poti jasno povedali, gospod.
Rad bi, da je uradno.
Spisala bom dokument s takšno vsebino.
Človek.
Ojej! Vsi ven! Ven!
Ven! Ljudje prihajajo! Človek, človek!
Sprašujem se, kdo sploh sem.
Kdo si ti? Razumeš? Vsi smo povezani,
ampak s kakšno vezjo?
Človek! Ljudje prihajajo!
Kaj naj naredimo? –Kaj?
Skrijte se vsi!
Tvoje bodice me zbadajo. –Nisem narejena za skrivanje.
Kdo živi tako?
Ugasnite luči!
O, ne. Tomaž!
Tomaž, skrij se!
Če ga ti ne vidiš,
to še ne pomeni, da on ne vidi tebe. Razumeš?
Skrij se!
Kaj? Ne, Tomaž.
Zdaj se samo delaš, da si svečnik.
Zdaj si prt. Zdaj si samo …
Kaj pa si? –Vrteči se pladenj.
Kaj?
Tomaž! Tomaž!
Spravite se ven!
Spravite …
Spravite se ven!
Čisto vsi! Ven, golazen!
Ven iz moje hiše! –Ključ je imel.
Gotovo je Gregor.
Žarometi.
Feliks, mežikaj. Mežikaj, mežikaj.
Daj, velikan. Mežikaj, mežikaj. –Žarometi.
Pridi, jelen.
Je sonce znova vzšlo? Ne morem verjeti!
Ko sem sinoči zaprl oči, sem mislil, da je konec!
Vendar imamo na voljo še en tak dan!
Ni bila nočna mora.
Nočna mora je.
Kaj pomeni ta glasba? –Ne vem.
Vendar zveni zelo dramatično, kot da se bo življenje spremenilo.
Živjo, ljubčki.
Ste prišli pogledat novega soseda?
Ne skrbite. Ne more biti hujši
od starega rogovileža, naj počiva v miru.
Nikoli se ne ve, morda je prijeten, normalen človek.
Videti je prijazen. Zelo normalen je videti.
To pa ni zelo normalno, kajne?
To je normalno.
Razburljivo bo.
Tukaj bomo imeli nekoga novega.
Prisežem, da niso vsi slabi.
Pojasnila mu bom, da si tukaj vsi delimo zemljo.
Naj sam pokaže, kakšen je.
O, ne.
Ni še konec. Vedno gremo lahko z zadnje strani …
Ali skozi … Ali uporabimo …
Ali zadaj za …
Sploh nisem vedel, da se tukaj da vstopiti.
Vidim, da so ograje spet zaprte.
Očitno vseeno nisi bil izgubljeni sin.
Dovolj bo, pujs, dovolj.
Kljub temu je bila zabavna noč. Toliko že dolgo nisem pojedel.
Zdaj se začne dieta.
Zdaj.
–Hej, glejte.
Živjo. Se opravičujem.
Nisem te hotela prestrašiti. Jaz sem Betka.
Tam čez živim.
Živjo. Jaz sem Tomaž. Živim daleč v Londonu.
V tisto smer.
Ja. Samo začasno sem prišel. Popravljam hišo, da jo prodam,
in sredstva uporabim za nakup trgovine z igračami,
najraje v bližini Harrodsa, da bodo lahko opazovali svoj propad.
Ojej, to je pa veliko podatkov. –Oprosti.
Dobro zate, da se ne bojiš odpreti.
Kaj se pogovarjata? –Z ustnic znam brati.
Malce iz svojega elementa sem.
Mislim, da se ti bodo elementi tukaj zdeli prav krasni.
"Mislim, da se ti bodo energenti tukaj
"zdeli prav glasni." –Kaj?
Mislim, da je to najlepši kraj na svetu.
Pravkar je postal veliko lepši.
Saj nisi rekel tega. –In čist, trden, delujoč.
Aja, ograja. –Ja. –Mislila sem, da si hotel reči,
da sem jaz lepa. –Ali si … Ne, ne, tega ne bi rekel.
Tega ne bi rekel.
Bi rekel. Ne … –Saj te nočem pripraviti do tega.
V redu je. –Lepa si. In drugačna od ograje.
Ne znam brati z ustnic, vendar jo poznam
in razlaga mu, naj umakne vse ograje
in nas spusti na vrt. –Uživaj v kratkem obisku.
Samo, prosim, ne bodi kot stari nesramnež,
ki je prej živel tukaj. Res je bil tepec.
Moj stric je bil. –Nisi mi dovolil dokončati.
Res je bil …
Oprosti, nisem …
Ne. Tega se ne da povedati drugače. Res je bil tepec.
Brez zamere. –Seveda.
Nisem ga poznal. –Veliko razumnejši si videti.
Kaj res?
Čeprav moram reči, da so ograje res trdne.
Pričakuješ napad nezemljanov?
Le divje živali moram zadržati zunaj, tam, kamor sodijo.
Pravzaprav sodijo povsod.
Tukaj so bile prve. Mi smo prišli za njimi.
Kako dolgo pa traja, da rečeš:
"Pusti ograje odprte in zajce na vrt"?
Pusti ograje odprte in zajce na vrt.
Prav gotovo, gospa.
In naj povem, da so ti zajci neverjetno srčkani.
Še posebej tisti z modrim plaščem. Moj najljubši je.
Tukaj imam darilo. Čakaj. Zakaj pa mu je prinesla darilo?
Kako lepo od tebe. –Za opazovanje ptic je.
Hvala.
Tam je ena. Krila ima. –Ja, to je precej značilno
za ptice, gotovo boš to ugotovil.
Našel si svojo prvo ptico. Pozneje si to zabeleži.
Zabeleži?
Obstaja način za organizacijo in dokumentiranja kaosa na nebu?
Ja. Lepo te je bilo spoznati, Tomaž.
Ja, tudi tebe.
Pustiva vrata odprta,
da lahko divje živali prosto tekajo, prav?
Seveda. –Uspelo ji je.
Notri smo. Pridite.
Morda pa tukaj vseeno ni tako slabo.
Ne. –Vseeno mi je.
Noter grem. –Za petami ti bom.
Ne. Niti slučajno.
Saj se spomnite, kaj se je zgodilo očetu, kajne?
Ampak ti ves čas hodiš tja. –To je moja značajska napaka.
Vi imate svoje. Pridi, Benjamin. –Zakaj pa on lahko gre?
Ja, zakaj moram jaz noter?
Ker je to njegova značajska napaka.
Strinja se z vsem, kar povem, ne glede na to, kako butasto je.
Ne, pa se ne! Nisi moj šef!
Benjamin. –Prihajam!
Ne morem mu dovoliti, da gre sam. Butast in lahkomiseln je.
Upam, da bo z njima vse v redu. –V redu bosta, če pa ne,
pa bom jaz nova glava družine.
Peter, bodi v redu!
Še vedno sem čisto iz forme. –Kako gre s prelivom za solato?
Dobro, a ne razumem, zakaj ga je bolj zdravo spiti naenkrat.
Ogabno.
Greva.
Kaj sem ti rekel? Mala malica.
Podgane. –Teci!
Živjo.
Ta tip je veliko hitrejši od starca.
Mislim, da imava težavo.
Kaj pa je? –Vse je obrnjeno narobe.
Kje si?
Ne bi smela na vrt. –Brez poguma ni slave.
Se sploh česa bojiš? –Se. Da bi umrl sam.
Zato sem te vzel zraven.
Vesta, kaj v mestu naredimo s podganami?
Poiščemo jih in jih iztrebimo.
Benjamin.
Za mano. –Nič ne vidim.
Sledi mojemu glasu. –Nič ne slišim!
Sledi srcu? –Kaj?
Tja, tja.
Delaj se mrtvega.
To se zgodi, če se norčuješ iz Gregorja
in se v staji greš norčije.
Vidite to?
To se zgodi!
Zakaj se pogovarjam z divjimi živalmi?
Meša se mi. Res se mi … Saj ne bodo odgovorili.
Gremo, gremo.
Skočite!
Prav, Klapica, vzemi vrečo,
pojdi do okna in mu jo povezni čez glavo. –Prav.
Kosmina, ti vzemi vrečo,
pojdi do okna in mu jo povezni čez glavo.
Razumem.
Bombažka, vzemi vrečo …
Potisni mu poslinjeno tačko v uho. –Razumem.
Ne!
Si dobro, velikan? To pa je bilo blizu, kajne?
Lahko bi umrl.
Pa ne samo jaz. Kaj, če bi ujel punce?
To ni šala, Peter.
Vem.
Žal mi je.
Saj si v redu, kajne?
Tvoj suknjič sem dobil nazaj.
Ni tako simboličen kot moj.
Saj veš, ker je moj bil očetov.
Pa še rjav je, kar je napaka, ker si tudi ti rjav.
Rjava na rjavo, kdo pa nosi to? Malce preveč se ujema.
Res malo zmede.
Polovico časa mislimo, da si nag.
Jaz samo pogledam, če imaš gumbe.
Ampak enkrat sem jih zamenjala za tvoje prsne bradavice.
Kakorkoli, dobil si ga nazaj in s tabo je vse v redu.
Ne po njegovi zaslugi. Poglejte ga.
Suha mevža.
Zdaj pa obrni in nas pelji domov, Eugene.
Tukaj je v redu.
Nov je, verjetno bo zavil na naslednjem uvozu.
Samo gorivo zapravlja. Povsem nepresenetljivo,
da ni okolju prijazen. Hej, Zemlje ne podedujemo,
izposodimo si jo od otrok.
To sem prebral na plastičnem lončku.
Če zaviješ za 360 stopinj … Tukaj je varno mesto za to.
Mislim, da … Kam … –Kam nas pelje?
V mesto nas pelje.
To je torej London. –Vau.
Big Ben! Vau!
Ogromen je.
Upam, da to ceniš, Klapica.
Ko sem bila tvoje starosti, nisem nikamor potovala.
Kaj? Moje starosti si bila tri ulice nazaj.
Čas tako hitro teče.
To je gotovo Harrods.
KMETIJA IN VRT –Vau. Nobel.
Kaj lahko storim za vas? –Težave imam z glodavci.
Predvidevam, da z zajci. –Kako veste? –Novi Gregor ste.
Bein sosed. –Kako veste?
Omenila vas je. –Kaj res?
Kaj pa je rekla? –Da želite na hitro prodati hišo
in zaslužek porabiti za nakup trgovine z igračami,
najbolje blizu Harrodsa, da bodo priča svojemu propadu.
To je pa neverjetno točno in malo razočarajoče.
Kdo, mislite, da so ti tipi?
Predpasnike imajo, torej so lahko samo eno.
Ježi so. –Ježi so.
Pazite le, da ne izve, da se boste znebili zajcev.
Nora je nanje. Kot družina so. –Beri jim z ustnic, Kosmina.
Če bi bil učenjak, bi rekel, da jih je počlovečila
zaradi pomanjkanja interakcije z ljudmi.
Vendar ni učenjak. –Zato mislim, da so ji zajci samo všeč.
"Zato mislim, da so ji Kitajci samo všeč!"
Kaj predlagate? –Električni pastir jih bo zadržal zunaj.
Če se jih želite znebiti,
pa potrebujete strelivo.
Strelivo se zdi … Nočem … –Dol.
Oni so! Vedel sem.
Kje ste? Vem, da ste tukaj.
Pridi ven! Videl sem te!
Znebiti. Hočem se jih znebiti. –Prav. Pojdite z mano.
V redu je. Še 11 reber imam.
Pravzaprav jih imaš 13 na vsaki strani.
Kaj? –Kar je potem 26, ker …
Zdaj jih imaš 19. –Še enkrat, pritisnete ta gumb.
Signal bo po zraku potoval do tega.
To se bo zaiskrilo
in vse, kar je v bližini, bo eksplodiralo.
Res razumem temeljni koncept osnovnih zadev.
Malce zapleteno je.
Hvala.
Hvala vam! –Varno vožnjo!
Ujemite njegovo hitrost.
Naraven zajčji ritem bi moral biti dovolj za to.
Veste, kaj? Nikoli ne bi uspelo.
Pazi, bedak!
Pusti ga, ljubček. Samo podeželski neotesanec je. –Kretena.
"Podeželski neotesanec"? Nisem podeželski neotesanec.
Iz Londona sem in tja bi se rad …
Tomaž? –Betka.
Živjo. –Živjo.
Kako si? –Dobro, ti … Kaj počneš tukaj?
Prišel sem po
nekaj orodja.
Lepo te je videti. –Kaj?
Te peljem? –Kaj pa ona dela tukaj?
O, ne. Ukradel ji bo kolo.
Je že v redu. Težje je, kot sem mislil.
O, ne. Njo bo ukradel.
O, ne. Prostovoljno gre in očitno uživa v njegovi družbi.
Dajmo, gremo.
Pridite.
LES, ŽELEZNINA
Veliko se smejita.
Celo več, kot se je smejala prej. Več zob kaže.
To gotovo pomeni, da ji je všeč.
Nič "iiiiii". Ni ji všeč, samo zelo prijazna je.
Nam se ves čas smeji.
Ne tako.
Vstopi.
Bi kaj spil?
Prosim.
So to tvoje slike? Delam na njih.
Ne, ne, krasne so.
Hvala.
Kako veličastna gorska veriga. –To je starka s klobukom.
Aja, seveda. Tam ima klobuk.
Tisto so njene oči. –Ja. In to je brada. –Noga.
Tukaj ima nogo.
Alergičen sem na robide.
Žal mi je. Grlo se mi stisne. Alergičen na robide?
To sploh obstaja? Tukaj smo? Naenkrat so vsi na kaj alergični.
Nehaj to uporabljati za izgovor.
Nekateri imajo resne zdravstvene težave.
Seveda, seveda. To je res hudo in sočustvujem z njimi.
Zelo hudo je, zelo žalostno. Nočem dobivati kakšnih pisem.
Ampak ta tip, dajte no.
Kaj pa to?
S temi se zabavam, ko nisem osredotočena na resno delo.
Krasne so. –Ni ti treba govoriti tega.
Če so všeč meni, potem res morajo biti dobre,
glede na to, kako sovražim zajce.
Uspela si jih naslikati tako, da niso videti kot sitna golazen.
Golazen? Golazen?
Kaj pomeni "golazen"? –Podobno kot glodavec.
Glodavec? Glodavec?
Kaj pomeni "glodavec"? –Podobno kot podgana ali miš.
Misliš, da so zajci golazen? Šališ se, kajne?
Ja. Šalim se.
Ker sem na smrt smešen in prismuknjen.
Zajci so popolna bitja. Radodarni,
odkriti, čisti.
Moral bi videti, kako se pogovarjajo med seboj.
Ko se opravičujejo, delajo neko neverjetno stvar.
Zajci se opravičujejo? –Tako dajo skupaj glave.
Ne, ne opravičuj se mu.
Zakaj se mu opravičuje? Zakaj se mu opravičuje?
To pa res dolgo traja.
Opravičuje se mu za ves svet.
In to je bil šele začetek.
Peter in druščina niso tega nič lažje sprejeli.
Ali razumeli.
Kakorkoli.
Boš že videl. Všeč ti bodo postali.
Vendar je ljubezen mogočna zadeva.
Zgodi se lahko katerikoli dvojici.
Tudi če je eden od njiju neverjeten,
drugi pa Gregor.
Ko sta mi umrla starša, so me dali v skupinski dom.
Obramba. –To je moralo biti travmatično zate.
Si dobro prenesel? Obramba. –Niti malo ni vplival name. Obramba.
PRAZEN - ZLOMLJEN - ZAPUŠČEN - SAM IZGUBLJEN - OTOPEL - MAMI - ZAKAJ
Vidim, ja.
Morda sem nagnjen k nekim stvarem. –Ja, da naklepaš zajčemor.
Se tako reče? –Ne.
Mislim, da smo vsi k čemu nagnjeni. Obramba.
K čemu si ti? –Niso mi všeč ljudje,
ki niso to, kar govorijo. Bolj gre zame.
Ves čas govorim, da sem prava slikarka,
pa ne morem dokončati ničesar pravega.
Saj slika nas. Mi smo pravi.
Nismo pravi?
Ja, gotovo smo pravi.
Kaj iz trgovine najbolj pogrešaš?
In ne reči, da to, da je vse na svojem mestu. Razumem.
Težave z nadzorom imaš.
Pogrešam to, da sem nekomu v pomoč.
Starši ali stari starši pridejo v trgovino
in iščejo darilo za ljubljenega otroka.
Zastavim jim nekaj preprostih vprašanj in točno vem, kaj potrebujejo.
Rad pomagam ljudem dobiti, kar si želijo.
Razumeš? Še posebej, ko niti ne vedo, kaj si želijo.
Tisti so najboljši.
Tudi lepo urejene izložbe. Oprosti, ne morem si pomagati.
To! Noro! Zmagala sem!
Čakaj, "izmišljajček" ni beseda.
Ja, pa je. Pomeni majhno laž, nedolžno neumnost.
Točno takšno opredelitev si človek izmisli za izmišljeno besedo.
G. Gregor, me obtožujete izmišljajčkanja?
Joj, ne. Presneto.
Pridi sem.
Zaščitil te bom.
Hitro noter.
Zaprto. –Daj stol.
Krzno nosimo.
Hvala. –Premočen si. Sedi.
Naj te obrišem.
Hvala lepa.
Za vedno bi lahko ostal tukaj.
Živjo. Dolgo se nisva videla.
To je moj novi prijatelj, Tomaž.
Bi ga prijel? –Med drugim.
Glej, glej. Moja dva fanta se odlično razumeta.
Ne bi mogla biti srečnejša.
Vaju lahko naslikam?
To bi bilo krasno.
Zdaj si moj, zajec.
Tomaž, so tvoje oči smaragdno ali morsko zelene?
Morsko zelene z malce vojaško sive.
Se mi je zdelo.
Tomaž?
Zato smo drugačni od Francozov.
Ja. Kivi-zelena.
Profesionalka si.
Ne, ne, to je starka s klobukom, veš?
Domneval sem, da bo vstopila točno ta trenutek.
Nehaj.
To se ne bo dobro končalo.
Mislim, da sem jo našla.
Popoln odte …
Moja slika!
Uničena je.
Saj veš, kako težko je nadzorovati divje živali. Samo …
Poreden zajec. Poreden! –Ja, poreden zajec.
Ti, ti. –Poreden zajec!
Pojdi ven. –Ven. –Rekla sem šc. Šc!
Spravi se stran!
Res mi je žal. Kar ponorel je.
Si dobro?
Oditi mora.
Saj to ni res! Sonce je znova vzšlo!
Če bi vedel, da se bo to ves čas ponavljalo,
prav gotovo ne bi oplodil vseh tistih jajc!
Zdaj pa moram čakati, da se piščančki izvalijo!
Biti prisoten in vključen!
In tako
je Peter pripravljal svoje čete za totalno bitko.
Zakaj tako počasi hodite?
Tako se nekomu priplaziš za hrbet.
Gremo, dvajset odstotkov srca, dvajset odstotkov nejasnosti.
Petnajst odstotkov koncentrirane moči krzna.
Pet odstotkov mišic, petdeset odstotkov možganov.
Stoodstotni razlog, da si zapomnite ime.
Ni treba, da so njihova imena znana za vedno.
Samo g. Gregorja se želijo znebiti za vedno.
Čutijo pritisk,
naveličani so tekanja okrog v večnem strahu,
kljub dejstvu, da Betka misli,
da ji je všeč. Ampak oni poznajo šifro.
Ne gre za plačo,
gre za cvetačo, morda za nekaj redkvic.
Morda za malce zelja, živalim je treba povedati.
To pomeni, da pripravljenost vodi v napad, napad, napad.
Uspelo ti bo, Klapica.
Globoko zajemi sapo, povleci nazaj
in si predstavljaj obraz, ki ga najbolj želiš zadeti.
Nekoga si predstavljam.
Oprostite!
Nehaj.
Oditi mora.
Njegov obraz je bil klasika. Delal je …
Vso tisto nagibanje.
Sanjalo se mi ni, da bo šlo tako dobro.
Komaj verjetno je bilo.
Ekipa, kako ste sploh spravili samokolnico tja gor?
Popolno načrtovanje. Zdaj pa poslušajte.
Imamo ga tam, kjer ga hočemo.
Premikamo se na naslednjo fazo.
Morda to ne bo mogoče.
To je pa resen električni pastir.
Zakaj mu daje kikirikijevo maslo? –Njami.
Poskuša nas premamiti, da bi se ga dotaknili.
Kaj se zgodi, če se ga dotaknemo? –Kmalu bomo izvedeli.
Ne, ga. Bodiljka Klopčič! Stojte! Ne.
Stara sem štiri leta in pol.
Nekaj razburljivega potrebujem, preden se stegnem.
Ne počnite tega! –Ne, Bodiljka Klopčič, nehajte!
Ga. Bodiljka Klopčič, ni vredno!
Glejte stran.
Hej, zamisel imam. Se spomnite, kaj nam je govoril očka?
"Nikoli ne hodite na Gregorjev vrt."
Ja, ampak kaj nam je še govoril? –Ne spuščajte elektrike v ježke.
Morda bi morali pomisliti še na druge stvari, ki jih je govoril očka.
Ja, recimo: "Pujskov se ne šminka."
Ne, ne, to je balzam za ustnice.
Okus češnje ima, zato je morda videti kot šminka,
vendar je balzam za ustnice.
Ja, prav. Govoril je tudi:
"Nikoli ne moreš prelisičiti lisice,
"torej njeno pamet uporabi v svoj prid."
Pridite, ga. Bodiljka Klopčič! Dovolj je bilo!
Leteča
ptica
z dvema kriloma.
Pa začnimo.
In bum!
In bum?
In bum! Bum. Bum.
Bum, bum, bum, bum.
Kaj se dogaja?
Pokončali smo še enega Gregorja.
Očitno ti je spet uspelo, Peter. –Naj preverim.
Ja, čutim možgane.
Če lahko sodim po preteklih dogodkih,
ga bo odpeljal sladoledarski avto z utripajočimi lučkami.
Oprosti.
Eksplozivi, eksplozivi.
Skrijte se. Hitro.
Za mano.
Če pritisneš to, gre signal po zraku do tega
in vse tukaj gre …
Adijo, zajci.
Zajci?
Halo? Zajci?
Zajci? –Tomaž?
Ja?
Kaj počneš na vrtu tako pozno?
Travniške rože nabiram.
Zate.
Oživel je. –Z lučko na glavi.
Razvija se.
Kaj si počel na vrtu?
Počel? –Ja. Pri drevesu.
"Početi" lahko pomeni veliko različnih zadev, ni tako?
Hočem reči, da sem … –Lahko?
Grozno svetla je. –Jaz sem … Kaj res?
Te je zmotila pri vprašanju? Je bolje, če jo dam dol?
Gor, gor. Zelo svetla je.
EKSPLOZIVNA SREDSTVA
Prišli smo do zaključka.
Ste prepričani, da veste, kaj počnete?
Kaj? Nazaj skušamo dobiti svoj vrt. –Gre res za to?
Seveda, za to gre. Mislite, da imam skrit motiv,
da skrivam čustveno povezanost z njo,
ker sem izgubil mamo in očeta
in če izgubim še njo, kaj mi sploh ostane?
Samo za vrt gre
in ne vem, kaj se je zgodilo z mojim glasom. Kar …
Ne bi smel biti tako visok.
Nižji bi moral biti. Nižji bi moral biti.
Rad jo imam kot mamo.
Ja, to je bilo zelo prepričljivo. Samo za vrt gre.
Ja, pa gre. Zataknil sem se. Glas se mi je zataknil.
Bombažka, lahko … –Ja.
Hvala. Naredimo to.
Lepo te je videti. –Hvala.
Nisem prepričan, da še želim sodelovati v tem.
Seveda želiš.
Samo naredi, kot rečem. Vse bo v redu.
Kot vedno, kaj? Je rekel zajec, ki so ga skoraj vrgli v reko.
Zaupajte mi.
Vse imam pod nadzorom.
Bombažka, pojdi.
Živjo?
Pripravljeni, namerite, čakajte.
Čakajte.
Tomaž. –Streljajte!
Jutro. –Bi pozneje skupaj kosila?
Ja. Kosilo bi bilo super.
Razmišljala sem, da bi pripravila solato.
Ja. –Ali morda juho. Kaj bi raje?
Naj pomislim. Juho. –Bi vodo ali gazirano vodo ali …
Kar izberi nekaj, prosim.
Samo poglej, svoje sprostitvene položaje izvajaš.
Roke gor. –Ja. Kaj?
Roke gor. –Res? Gor?
Ja, gor morajo. –Veste, kam ciljati.
Prav.
Res si videti sproščen. –Zelo sproščen.
Malo bom slikala.
Robide. Robide!
Ampak alergičen je …
Pametno.
Ciljajte v usta.
Morda si bom zavrtela nekaj glasbe. Upam, da ni preglasna.
Pojdi noter in ustvarjaj! –Zmanjkalo mi je.
Klapica. –Predstavljaj si obraz.
Poglej moj obraz. Zdaj si na njegovem predstavljaj mojega.
Zdaj pa nehaj gledati mojega in poglej njegov obraz,
ampak glej mojega in streljaj!
To! –Klapica!
Robide.
To bi moralo zadostovati.
Kaj? –Ta tip je čarovnik.
To je to.
Zadeve so ušle izpod nadzora. –Ne, to je popolno.
Ne pozabite, kaj ste se učili. –Smo se kaj učili?
Zakaj je to popolno? –Do zdaj bi nas že morala slišati.
Zadeta sem. Zadeta sem. –Kosmina!
Ne!
Klapica, nekaj ti moram povedati. Nisem najstarejša.
Kaj? –Vedno si bila ljubka in prikupna.
Bombažka pa je, no,
Bombažka,
zato sta nam mama in očka rekla, da sem jaz najstarejša,
da sem imela nekaj. Ampak v resnici si najstarejša ti,
jaz pa nisem nič.
Ne! Kosmina, ne odhajaj.
Kosmina?
Samo paradižnik je bil. V redu sem.
Hej, dobro sem. Samo paradižnik je.
Nič ti nisem povedala, razumeš?
Pip.
Imam te! Zdaj pa me poslušaj.
Nisem slab človek. Ti si me spremenil v takšnega.
Prijazen človek sem.
Pomiril sem se.
Zdaj sem umirjen. Zrasel sem, ti si pa še vedno isti.
Poln vragolij.
Zato se stvari zate ne bodo dobro končale.
Ker si me dražil in dražil,
dokler mi ni preostalo drugega, kot da ti zavijem …
Kaj se dogaja tukaj? –Hrano moraš prežvečiti!
Rešil sem ga.
Kaj se je zgodilo? Je dobro? –Ja, jaz … On …
Ubožec se je davil z redkvico. Preveril sem mu utrip
in z njim bo vse v redu. V redu boš!
Pojdi zdaj, pojdi. Tako.
To je čudež. –Ja.
Zdelo se mi je, da sem slišala glasen hrup.
Nekakšen kraval.
Slikala sem, zato ne vem zagotovo, ampak si mogoče …
Ne, mislim da ne. Plel sem.
Včasih godrnjam med pletjem.
Gre za to, da so nekoč uporabljali eksplozive, da so pregnali zajce.
Eksplozive? –Ampak ti tega ne bi počel.
Ne bi počel tega. –Ne, seveda ne. –Angelčki so.
Delimo si ta kraj.
Ja, točno tako. –Tega si me naučila ti.
Zdelo se mi je samo, da sem nekaj slišala.
Je tam ptica z dvema kriloma?
To moram zabeležiti. –Kje?
Zgoraj. –Verjame mu. Zdaj se ga ne bomo nikoli znebili.
Ne strinjam se.
Zgoraj, tam … Na tistem drevesu tam daleč.
Eksplozive uporabljaš.
Lagal si mi. –Ja, ampak …
Moja hiša. Moje slike.
Njihov brlog.
To boš težko sprejela,
ampak on je kriv za to.
On ga je sprožil.
Zajec je. –Vem.
Ampak nekako je našel detonator in s tačko …
To je storil, da bi naju ločil. –Zajec je!
Prav, bodiva razumna. Saj veš, da ropajo vrt.
Si vedela, da mi v posteljo nastavljajo pasti?
Ko se zbudim, si poškodujem prstke!
Proti meni so uporabili elektriko, ki smo jo izumili mi,
vendar so jo spremenili za svoje podle namene!
Videli so, ko sva igrala igro besed,
se vozila s kolesi, se sprehajala v parku.
In kje so dobili suknjiče? Ne veva!
Vendar jih ves čas nosijo. –Norec si.
Ne morem verjeti, da sem mislila, da si mi všeč.
Saj ti sem.
In ti si všeč meni. To je …
Ste dobro, ljubčki? Žal mi je.
Pridite. Gremo stran od tega zlobnega človeka.
Žal mi je. –Tudi meni.
Še en dan? Ne morem verjeti!
NAPRODAJ POPOLN PODEŽELSKI BISER
Kako razburljivo! –Kajne?
Si lahko mislite? Čeprav stvari trenutno niso najboljše,
morda bi bilo bolje zaključiti sinoči.
To pa ni bilo del načrta, kaj?
Živjo, ljubček. Pridi.
Žal mi je za tvoj dom.
Jaz sem kriva. Ne bi ga smela povabiti v naša življenja.
Kreten je in tako se je spravil na vas,
vi pa mu niste naredili čisto nič. Samo zase se brigate,
popolnoma nedolžni.
Žalostna resnica pa je, da sem se zaljubila vanj.
Lahko bi ga celo ljubila.
Poiskati moram vozovnico za vlak.
Zamočil sem, ekipa.
Hudo.
Če bi bila ta zgodba napisana po drugačni pravljici,
bi Petrovi starši rekli recimo … –V resnici nisi hotel zaščititi Betke.
Bal si se, da jo boš izgubil.
Ampak če ljubezen deliš, je ne izgubiš.
Ljubezen je neskončna.
Misliš, da sva te imela kaj manj rada, ko sva dobila deklice?
Bodi odkrit do sebe, Peter, in sledi svojemu srcu.
Dobro srce imaš.
Vendar ni napisana po takšni pravljici,
zato sta rekla tako.
Tomaž! Se mi je zdelo, da ste vi.
Klicala sem vas. –Oprostite, v Windermeru ni signala.
Kako barbarsko.
Nasprotno, to je ena od njegovih številnih lepot.
Dobre novice imam. Bannermana ni več tukaj.
Preminil je. –Vnetje obeh ušes.
Rekel je, da zaradi stresa, po enem dnevu dela tukaj.
Dal je odpoved in se preselil v Francijo. Seveda.
Oprostite, je umrl? –Ne.
Mislil sem, da je "preselil v Francijo" samo fraza.
Če jo želite, je služba vaša. Potrebna bo psihološka presoja,
ampak videti je, da vam gre bolje. Vas zanima?
Kje imate moške šale?
V spodnjem nadstropju. –V spodnjem nadstropju.
Z dvigalom se peljite dol, desno, desno in levo.
Glede na vašo postavo bi vam svetoval karirastega zelenega.
Delate tukaj? –Delate?
Delate? –Razmišljam.
Delate? –Jaz …
Vse bom popravil.
Uničil sem naš dom. Uničil sem Betkin dom.
Pravi uničevalec domov sem.
Mislim, da ta izraz uporabljam pravilno.
Spravil sem nas v to
in vas vse razočaral.
Resnično mi je žal.
Pripravil sem govor.
"Spravil sem nas v to in vas vse razočaral.
Resnično mi je žal."
To je očitno vse.
Že prvič mi je uspelo.
Poslušati bi te moral, Benjamin. Ne le glede tega, glede vsega.
Veliko pametnejši si od mene. Ni šlo za vrt.
Ne vem, kje bi končal brez tebe. –Verjetno v piti.
Verjetno. Boljši starejši brat bi moral biti.
V resnici
pa sem brez mame in očeta malce izgubljen.
Tako zelo ju pogrešam. –Tudi me ju. –Ja.
Tudi jaz.
Sva torej v redu?
To je bilo precej hudo,
celo zate.
Bojim se, Peter.
Ne boj se, vse bom popravil.
Kaj naj naredimo? –Poskrbite za to, da ne odide, prej kot se vrnem.
Naj ji zlomimo oba gležnja ali samo enega?
Oprosti, to je bilo čudno.
Oba. –Kaj? Zavlačujte. Ne bom vas razočaral.
Obljubi. –Lahko računaš na nas.
Tudi starega Gregorja nisem ubil. Umrl je zaradi srčnega napada.
Vemo. –Ves čas smo vedeli.
Zdelo se nam je, da potrebuješ zmago. –Prav.
Popolnoma osredotočen,
z napol premišljenim načrtom,
je bil videti kot junak.
Ali norec.
Meja med njima je zamegljena.
Poslušajta. Tako bomo naredile.
Čakaj, zakaj pa si ti vodja? –Ker sem najstarejša.
Za 16 sekund.
Kosmina. Ljuba Kosmina.
Čakaj, saj obe vesta, da sem najstarejša, kajne?
No, pa dajmo, samo … Oprostite. Oprostite, oprostite.
Oprostite. Joj, ne, odhaja.
Čakaj me! –Benjamin!
Greš z mano? –Ja, to je moja značajska napaka.
Vendar ni značaja,
ki bi ga imel raje od tega …
Vesel sem, da si prišel.
Grozno sem se počutil, ker sem te prizadel.
Pripravil sem govor. "Grozno se počutim, ker …
Benjamin! Ne! Benjamin, tako mi je žal!
Teci! Teci, skoči! Uspelo ti bo!
Uspelo … To!
Peter, grozno se opravičuješ.
GOLOB
Se opravičujem, mestna miška, veš, kako prideva do Harrodsa?
Prav gotovo. Sta s podeželja?
Kako veš? –Rjava na rjavo. Malce preveč se ujema.
Pridita z mano, razkazal vama bom mesto.
Hvala, malce se nama mudi.
Veliko se da videti po poti.
Most Tower Bridge.
Buckinghamska palača. Stražarji nosijo bobre.
Big Ben. –Veliko večji je, kot sem mislil.
Pogled na mesto. –Neverjetno je, ampak, Janez,
na časovno občutljivi nalogi sva,
in zdi se nama, da malo zavlačuješ,
ker si ponosen na svoje mesto.
London je eno kulturno najpomembnejših mest na svetu.
Kakšen gostitelj pa bi bil, če tega ne bi delil z vama?
Prav imaš, če sva že tukaj, bi si morala ogledati vse.
Hvala, Janez, uslugo sva ti dolžna.
Ni za kaj. Vedno z veseljem pomagam kolegom glodavcem.
Glodavcem?
Škoda.
Ampak ne skrbi, pravočasno boš na vlaku.
To! –To!
Kdo bi storil kaj takšnega? –Veliko sovražnikov imam.
Mora biti nekje tukaj.
Kje je? Kje je?
Govoreči zajček?
Jaz sem zajec. Rad imam korenje.
To ni res, samo privid je. Globoko dihaj.
G. Gregor?
Se me spomnite od prej?
Ne, ne! Samo pogovoril bi se. Samo pogovoril bi se.
Zajci ne govorijo! Vedel sem, da znaš govoriti!
Čakaj, govoriš ali se mi blede?
Pokličite varnostnike. Spet se mu je zmešalo.
Uničil si mi življenje!
SAMO ZA ZAPOSLENE
Gregor! –Moraš se vrniti z nama.
Nazaj k Betki. Odšla bo.
Nehala bo slikati in se vrnila domov.
Noče imeti opravka z mano. –Ker misli, da si ti kriv.
Ampak oba veva, da sem ti malce pomagal.
"Malce"?
"Malo"? –Prav, precej.
Prevzemanje odgovornosti za lastne napake mi ne gre.
Delam na tem.
Gregor! –Upam, da še ni prepozno.
Razočaral sem jo. Konec je.
Ni. Hotel sem, da odideš.
Samo nase mislim. Žal mi je, da sem vate spustil elektriko.
Da sem ti okrog glave nastavil pasti.
Žal mi je, da sem z ritjo drsal po tvoji zobni ščetki.
Čakaj, čakaj. Kaj? –Nič. Ostani zbran.
Prosim, vrni se. Ne zaradi mene.
Zaradi Betke. –Kako naj vem, da to ni ukana?
Ne moreš vedeti. Zaupati mi moraš.
Nama.
Torej res govorite?
Ne. Kot si rekel, si se pomiril. Zdaj si umirjen.
In poslušaš svoje srce. To slišiš.
Gregor! Odkleni vrata! –Poslušaj svoje srce.
Govori ti, da se obrni levo,
teci šest korakov do tistega okna, ga na stežaj odpri
in se spravimo od tod!
Gregor! Odpri!
Gregor!
In tako sta se dva bivša sovražnika
in bratranec odpravila na podeželje,
v boju proti skupnemu sovražniku, času.
To je bilo nevarno, pogumno, zapleteno potovanje,
in v takšni zgodbi
je to potovanje, ki mora biti uspešno.
Zato kar prižgimo luči.
Počakajte vsi skupaj.
Zdaj!
Žarometi. –Kaj?
Niti prižgani niso.
Daj no! To je smešno.
Daj, pridi. Stran od tod, pojdi.
V redu sem!
Tomaž? Kaj pa počneš?
Nekoč si dejala, da ima vsakdo svoje mesto na tem svetu.
To je tvoje mesto
in ni prav, da greš, zaradi nečesa, kar sem storil jaz.
Sta bila s tabo? –Ja. Prišla sta v London.
Prišla sta v London? –Ja. Da sta me prepričala v vrnitev.
Verjetno nista govorila. To sem si najbrž domišljal.
No … Ne, ne gre za to.
Ne bi smela iti.
Žal mi je za vse, kar sem storil.
In ljubim te, Betka.
Ubiti si jih hotel. Razstrelil si jim dom.
Razstrelil si moj dom. –Ker sem se zapletel v vse.
Zapletel sem se v naš boj. "–Naš" boj?
Še vedno govoriš o tem. Pomilovanja vredno.
Pridi, Betty, greva. Jaz sem bil kriv.
V celoti prevzemam odgovornost. –Moj junak.
Končno priznava, da je razstrelil brlog.
Torej ni, kot si trdil prej,
da je zajec pritisnil gumb na detonatorju?
Živjo, ljubček. Si dobro?
Si sodeloval pri tem? –Sem ti rekel!
Povedal sem ti.
Ne morem verjeti. –To je veliko za prebaviti.
Res je. –Ja.
Prosim, odpusti nam.
PRODANO
Bi lahko to umaknili s poti? To je najina hiša.
Popoln podeželski biser.
Moja butasta sestra bo tako ljubosumna.
Oprostite. Dvorec ni več naprodaj.
Ja, ker je že prodan. Midva sva ga kupila.
Oprostite, kdo pa ste? –Človek, ki ga je prodal.
In tudi človek, ki preklicuje prodajo.
Ne. Prodaja je dokončna. –Si ga že prodal?
Ja, ampak … –Vi in vaš mož se morata zdaj preseliti. –Nisem njen mož.
Samo … Midva … Čeprav …
Vstani. –Betka …
Gremo. Samo ena rešitev obstaja.
Se strinjate? –Ja. –Popolnoma. –Vedno.
Seveda. –Rad vas imam.
Greva? Kako srčkano.
Kot 3D različica pravljice.
Dovoli. –Hvala.
Kaj je to? –Ogaben majhen škrat ali nekaj podobnega.
Stran!
Deratizatorja bova poklicala.
Ljubček. –Ljubica.
Ne, ne, ne. Nikakor ne.
Lahko ga imate. –Obdržala bova polog.
Adijo! –Adijo! Kako prijeten par. –Prizemljen.
Kakšen nered ste naredili. Odlično opravljeno.
Si mu pravkar pomežiknil? Nisem vedela, da to znaš.
Veliko stvari znajo, o katerih se ti ne sanja. Veliko.
Če si prestrašen in majhen, je življenje težko.
Težko je tudi, če si velik in visok.
Ali na napačni strani Gregorjevega zidu,
tvoje srce pa je naenkrat kot teniška žogica,
ki skače gor in dol, z ene strani na drugo.
Zalučana tako močno, da misliš, da boš umrl.
Ni ljubezni zate.
Izvolite, ljubčki. –Ampak po pameti.
Noben zid nas ne more ločiti,
naša ljubezen je večna.
Brez sovraštva. –Brez sovraštva.
Nagec!
Žal mi je, da se to ves čas dogaja.
Lahko še jaz poskusim?
Življenje je težko, ko si zmeden.
Še vedno je težko, ko slišiš novico,
da je treba vsak dan izbirati
iste stare strani, mene ali tebe.
Ampak ne bodi žalosten, tukaj si dobrodošel.
Celo nekateri mesojedci so nedolžni.
Prisežem vam,
veter piha in nebo ve,
da se sonce lahko spremeni v dež,
vendar strah ni potreben.
Vrata se zaprejo in vsi vemo,
da se ljubezen lahko spremeni v bolečino.
Zato bodimo junaki drug za drugega.
Brez ograj. –Brez ograj.
Noben zid nas ne bo ločil,
naša ljubezen je večna.
Brez sovraštva. –Brez sovraštva.
Noben strah nas ne bo ohromil.
Držali bomo skupaj.
Življenje je lepo na sončen dan,
kava in krožnik sena.
Nekateri dnevi pa so bitka,
polna vreščanja ulovljenega ptiča.
Ta stara hiša ni nikoli zaklenjena.
Celo Bodiljki Klopčič ni treba trkati.
Prisežem vam,
brez ograj. –Brez ograj.
Noben zid nas ne more ločiti,
naša ljubezen je večna.
Brez sovraštva. –Brez sovraštva.
Noben strah nas ne more ohromiti.
Držali bomo skupaj.
So vsi živeli srečno do konca svojih dni?
Seveda. Takšen je zakon pravljic.
Treba je samo vreči v zrak in razrahljati.
Vreči v zrak in razrahljati. Zelo preprosto je. Poskusi.
Kako ti gre? –Dobro. Res dobro. –Ja?
Kako vem vse to? To sem doživela.
Malce sem zrasla, ne sesljam več in znam se postaviti zase.
Zbudi se, petelin! Zgodbo pripovedujem.
Oprosti, že od zore sem pokonci s temi otroci!
Najboljše so, kar se mi je v življenju zgodilo.
To je bila krasna zgodba, Kosmina.
Pravim ji Zgodba o Petru Zajcu.
Krasno, ampak kaj, če bi bila
Zgodba o Petru, Kosmini, Klapici,
Bombažki in Benjaminu. Ljubeči družini?
Morda pa je tvoj naslov boljši. Peter Zajec.
Brez ograj. –Brez ograj.
Noben zid nas ne more ločiti,
naša ljubezen je večna.
Brez sovraštva. –Brez sovraštva.
Noben strah nas ne more ohromiti.
Držali bomo skupaj.
Prevod podnapisov: Saša Horvat Šimonka
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
NAJ SE VAS DOTAKNE